Olomouc.cz - 02.05.2006 - 22:01:48, Bohumír Kolář

Divadelní Flora Olomouc zaujala, chvílemi dokonce nadchla
Olomouc 2. května (Olomouc.cz) – X. ročník Divadelní Flory Olomouc sice ještě zdaleka neskončil, ale jeho úvodní část na jevišti a za oponou Moravského divadla, jakož i v Divadle hudby už skončila a jeho těžiště se v podobě koncertů a doprovodných pořadů přesouvá do Konviktu, Zbrojnice a dalších lokalit. 
Bohumír Kolář 
Názor na jubilejní ročník už lze vyslovit. Festivalové motto „na hranici skutečnosti“ bylo určitě svým způsobem naplněno, poněvadž dramaturgie pečlivě dbala, aby jednotlivé vstupy měly opravdu výrazný jevištní charakter a naléhavě a bez romantických brýlí promlouvaly o člověku, o společnosti, o jejích podobách a fungování. Kromě několika výjimečných (profesně zainteresovaných) jednotlivců nebylo asi nikoho, kdo by zhlédl vše, co mu dramaturgie nabídla. Zájem byl velký a většina představení proběhla před vyprodaným hledištěm, dokonce doplněným přístavky. Z většiny uváděných inscenací se během představení neodcházelo, což nebylo dáno tolerancí olomouckého publika, ale kvalitou uváděných her a také díky originální režii i hereckým výkonům.
Petru Nerušilovi, který Divadelní Floru Olomouc 2006 během celého roku připravoval, je možno vyslovit uznání. Záměrně neužívám termínu absolutorium, poněvadž ono absolutno by mohlo být zpochybněno. 
Během pěti dnů jsem zhlédl sedm představení a pořadů. různorodého charakteru: kromě úvodní hry U Kočičí bažiny v podání činohry Moravského divadla, Bernhardova Ignoranta a šialenca v podání Slovenského národního divadla, Tasnadiho Verejneho nepriatela představeného nitranskými herci, dále Divadlem Viola čtený literární skvost Kathrine Kressmann Taylorové Adresát neznámý, HaDivadlem Brno předvedenou Renatu Kalenskou, loňskou premiéru hry Ernsta Jandla Z cizoty, s níž přijelo do Olomouce pražské Divadlo Na zábradlí, a konečně prvomájové finále za oponou, jímž byla Divadlem Petra Bezruče předvedená hra Martina Crimpa Story.
Neuvěřitelná divadelní nabídka, jež byla v Olomouci díky Divadelní Floře předestřena kulturní veřejnosti, našla odezvu. Ani výsledný dojem nebyl špatný. Festival byl uznán za projekt úspěšný a zdařilý především těmi, kteří do hlediště vstoupili několikrát a měli možnost hodnotit širším programním spektrem. 
Rozpornější stanoviska se jevila publiku, které festival posuzovalo na podkladě jediného „vhledu“. Ohromeni byli diváci inscenací Verejneho nepriatela, jíž se představilo Divadlo Andreja Bagara z Nitry. Bezchybný dramatický koncert bral divákům dech a jejich nadšení a obdiv byly zcela nepředstírané a vřelé. Měřeno z tohoto úhlu, mohl se olomoucký festival jevit jako naprosto dokonalý projekt. Naproti tomu některé inscenace nenaplnily očekávání, ač jim divadelní kritika prorokovala velmi příznivý ohlas.
Publikem nejednoznačně vnímaným částem Divadelní Flory patřilo například představení HaDivadla z Brna, nazvané Renata Kalenská, Lidové noviny. Politická satira začíná na tom být stejně jako sama politika. Obtěžuje. Představení sice bylo nabito nonsensy, ale tragikomika neočišťuje, spíš rozčiluje. Deprimovala rozvleklost a psychiatrické anomálie, takže smysl hry i vzdělancům dlouho unikal. Někteří to dokonce vzdali.
Festival byl pestrý, to je pravda, ale poněkud se pozměnil rámec, v němž by festivalová pestrost mohla být realizována. Šlo víceméně o přehlídku katastrofálních osudů, takže na festivalu převážila deziluze, absurdita, nemohoucnost, agresivita a násilí. Divák byl vděčný (občas vděčný být i mohl) za každý náznak opaku.