Olomoucký den - 3.5.2006, Peter Pálúš

Nabídka Divadelní Flory letos překvapila
Mezinárodní přehlídka přinesla působivá i poetická představení, chyběl však humor
Olomouc 3. května (Den) - Renomované divadelní soubory i dosud nepříliš známá jména nabídl letošní desátý ročník festivalu Divadelní Flora, jehož hlavní program skončil v pondělí. Motto mezinárodní nesoutěžní přehlídky je "Na hranici skutečnosti". V uplynulých pěti dnech mohli diváci ve vyprodaných sálech zhlédnout kromě předních českých souborů i divadla ze Slovenska a Ruska. Festival pokračuje do pátku off programem v prostorách Uměleckého centra Univerzity Palackého. 
PETR PÁLUŠ 
Olomouc - Oficiální část, která čítala třináct představení, se nesla především ve znamení překvapení. Pokud divák vycházel pouze ze zvučných jmen a divadelních ocenění, mohl být někdy zklamán kvalitou produkcí. Méně známá představení, hraná většinou dopoledne v prostoru "za oponou", byla naopak mnohem zajímavější. Tato skutečnost svědčí o vyzrálé dramaturgii festivalu (Petr Nerušil), jež je schopna olomouckému divákovi nabídnout zároveň dostatečně zvučná jména, ale i inscenace, o jejichž existenci průměrný divák neví (vynikající a překvapivě neperiferní Orchester Titanic rusínského Divadla Andreja Duchnoviča). Jediná výtka může směřovat k žánrové skladbě. Chyběl tu totiž veselejší kus. Pouze inscenace Renata Kalenská, Lidové noviny Brněnského HaDivadla (r. J. A. Pitínský) slibovala zábavu. Překvapivě nabídla však pouze velmi estetickou, zajímavě divadelně ztvárněnou, ale přece jenom nudu. 
Silné příběhy v Divadle hudby 
Divadlo hudby nabídlo tři inscenace. Velký zájem vyvolala adaptace novely Alexandra Solženicina Jeden den Ivana Děnisoviče v podání Divadla v 7 a půl (r. Matěj T. Růžička). Příběh o jednom dni života v gulagu se díky stylizaci a vtipnému zarámování dokázal vyhnout tolik nepotřebnému patosu. Divadlo Viola představilo první část ze série rozhlasových her uváděných na jevišti. Režisérka Lída Engelová solidně převedla rozhlasový text Adresát neznámý na jeviště. Divák snad ale čekal za dvěstěkorunové vstupné o trochu více, než hodinové čtení jedné, i když výborné anekdoty dvěma, i když výbornými herci. Kráska z Leenane nejhranějšího světového dramatika současnosti Martina McDonagha ukázala, že i na první pohled slabší soubor, v tomto případě pražské A Studio Rubín, dokáže vytvořit silné divadlo. Režisér Ondřej Zajíc šel po McDonaghově vynikajícím příběhu a dostal z něj možné maximum. 
Hrálo se i v šapitó 
Kromě klasických divadelních prostor mohli diváci zavítat i do šapitó postaveném na nádvoří Tereziánské zbrojnice. Divadlo Continuo se v páteční inscenaci Zatmění vrátilo ke své staré poetice, k práci s loutkou. A udělalo dobře. Představení vyprávějící beze slov příběh zrodu člověka a jeho osamění bylo rytmicky vyvážené a působivé. Velkou zásluhu na tom měla živá hudba v podání slovenské kapely Dlhé diely. Mezinárodní Teatr Novogo Fronta o den později s Počátečními příznaky ztráty jména sklidil obrovský úspěch. Tanečně-cirkusové představení bylo možná až příliš prvoplánové a hrané na efekt (a kdo tento soubor zná, mohl mít dojem, že se začíná opakovat). 
Festival je výzvou pro dramaturgy 
Uvedení inscenace Ignorant a šialenec Slovenského národního divadla v režii J. A. Pitínského na prknech Moravského divadla vnímám jako malý zázrak. Nejenže byl zdejší divák konfrontován se skandálním textem, jenž by rozpoutal diskusi v jakémkoli jiném divadle. Režisér Pitínský navíc dokázal Bernhardovo dílo povýšit na výsostný divadelní počin, jehož každá složka funguje naprosto dokonale. To vše za použití moderního scénického jazyka a nepodbízivé interpretace. Z inscenací tohoto typu není možné vytvořit repertoár nebo dokonce poetiku celého divadla. I tak by ale mohlo být uvedení Ignoranta a šialenca pro Olomouc obrovskou inspirací. Ředitel Moravského divadla Václav Kožušník mluvil na zahajovacím představení o tom, že Divadelní Flora by měla poskytnout olomouckému divákovi to, co zde chybí, a doplňovat tak nabídku divadla. Mám dojem, že se jí to daří výborně. Vždyť v téměř každém představení letošního ročníku jsme se mohli setkat se silnou interpretační režií, kultivovaným jevištním jazykem a hlavně se současným divadlem. 

Fotografie: Ignorant a šialenec. Olomoučtí diváci měli možnost zhlédnout představení Slovenského národního divadla, které v anketě o nejvýznamnější divadelní počin získalo čtyři ceny Dosky (obdoba Cen Alfréda Radoka). 
REPRO DEN